Bare én skapning har tilpasset seg
alle jordens naturlige miljø.
Den skapningen er oss.
Overalt bruker vi oppfinnsomheten
til å overleve på de ville stedene.
Langt fra byens lys.
Ansikt til ansikt med rå natur.
Dette er "Human Planet".
Mennesker har alltid
blitt trukket til elver.
Elver strømmer
gjennom alle omgivelser.
De gir oss de viktige tingene
i livet: Ferskvann.
Mat.
Og ferdiglagde hovedveier.
Men det elver gir, kan de også ta.
De kan oversvømme, fryse til is-
- og noen ganger
kan de forsvinne helt.
Elver tvinger oss
til å ta store sjanser.
Dette er historier om å overleve
i det mest uforutsigbare miljøet.
ELVER
VENN OG FIENDE
Det er regntid, og den mektige
Mekong, Sørøst-Asias største elv,-
- er i full flom.
Mellom Kambodsja og Laos skaper
strømmen verdens videste stryk.
Mekongfossen er flott å fiske i,
men den er også veldig farlig.
Det vet den lokale fiskeren
Sam Niang altfor godt.
Garnet er farlig for meg.
Hvis jeg kaster det feil,
kan jeg dø.
Jeg er redd for at vannet
vil dra meg inn.
Ingen hadde vært her
for å hjelpe til med å redde meg.
Vandrende fisk blir fanget når
de venter på å komme opp stryket.
Sam Niang
må risikere livet for å fange dem.
Han skal fø en familie på syv.
Han begynner ved å fiske
fra elvebredden ved hjemmet.
Under regntiden blir Mekong
20 ganger større enn vanlig.
Dermed er det flere fisk,
men de er vanskeligere å fange.
Jeg er redd for å gli på steinene
når det har regnet.
Steinene er dekket med slim.
Man må være forsiktig når man går.
Etter morgenen
er garnet fortsatt tomt.
Det finnes et annet alternativ:
En øy midt ute i stryket.
Men for å komme seg dit,
må Sam Niang risikere livet.
Under tørketiden lagde han
en stram line over stryket.
Jeg må være forsiktig på linen.
Hvis jeg glir, dør jeg.
Jeg vil ikke det, for barnas skyld.
Her er det på denne tiden dobbelt
så mye vann som i Niagarafallene.
Mer enn
11 millioner liter i sekundet.
Han kom seg over
til sitt favorittfiskested.
Heftige strømmer fanger fisken,
og Sam Niang får fort kveldsmaten.
Det er masse fisk her, men han kan
bare ta med noen få kilo av gangen.
Tar han med mer,
kan han miste balansen.
I dag vant
Sam Niang kampen mot Mekong.
For å fø familien, må
han kjempe mot den igjen i morgen.
Det er ikke bare kraften i vannet
som gjør elver farlige.
Det er også
deres uberegnelige natur.
Å lese elven riktig
kan være forskjellen på liv og død.
Zanskar-dalen er en skjult verden
ved utkanten av Tibet,-
- i hjertet av Himalaya.
Om vinteren er den gjensnødd.
Alle veier inn og ut er ufarbare.
Stanzin må få
sine to barn til skolen.
Men den nærmeste skolen
er 100 km unna.
Den eneste måten å komme seg dit,
er ved å gå ned en frossen elv.
Det tar seks dager, og er så farlig
at det har fått sitt eget navn:
"Chadar." Isteppet.
De må trosse temperaturer under
0°C, snøskred og iskaldt vann.
Semesteret begynner om en uke.
De må gå til skolen.
En vanskelig tur
for elleve år gamle Dolkar.
Himmelen er krystallklar, Dolkar.
Dette er et godt tidspunkt å dra.
Dolkars 14 år gamle bror,
Chosing, kommer også.
Familien gjør seg klar til reisen.
Har du gjort klart alt du trenger,
Dolkar?
Ja.
Moren har strikket tykke ullsokker
som skal beskytte dem.
Passer sokkene greit?
Vær forsiktig, Dolkar.
Men ikke vær redd for Chadar.
- Kommer du til å være redd?
- Ikke hvis jeg er sammen med deg.
Broren og søsteren er avhengige av
farens mot og ferdigheter.
Studer flittig,-
- og ta vare på deg selv, kjære.
Dette må være
verdens farligste vei til skolen.
Vær forsiktig, og ikke bli kald...
Dolkar, Stanzin, vær forsiktige!
Våren har begynt å smelte snøen
tidlig, som bekymrer Stanzin.
Det kommer til å bli vanskelig.
Men vi må komme oss til skolen.
Man går ikke
på Chadar uten å ha en god grunn.
Jeg går
så barna mine kan gå på skolen.
Kom, ikke vær redde.
Stanzin må forsikre seg om
at isen tåler vekten.
Når jeg sjekker isen,
kjenner jeg dirringen.
Jeg merker
om isen tåler vekten vår.
Og ekspertisen hans
blir umiddelbart testet.
Følg etter meg...
Bare følg etter meg hele tiden.
Faren er ikke bare under føttene.
Det er en annen trussel:
Snøskred.
- Hva skapte snøskredet?
- Det er så mye snø.
Vi må gå den andre veien.
For syv dager siden drepte et
snøskred en mann på Zanskar-elven.
Den uvanlige vårsolen
har skapt et annet problem.
Elvens strøm
har allerede smeltet isen.
Stanzin må finne
en rute rundt hindringen.
Vi kan enten gå herfra
eller derfra. Vent der!
Den eneste veien rundt,
er en smal hylle.
Kom...
Vi kan komme oss gjennom.
Hyllen er knapt 20 cm bred,
og dekket av snø.
Det er ti meter ned
til den iskalde elven under dem.
På slutten av hyllen er det noen
metallstenger man kan klatre ned.
Chosing greide det.
Nå er det Dolkar sin tur.
Kom, Dolkar.
Kom... SAKTE... SAKTE.
Rekk meg hånden.
Bare sett føttene her nede.
Sett ned den andre foten.
Beveg deg mot fjellet.
Jeg er redd.
Kom hit, nå.
- Skal jeg sette føttene her?
- Ja... Hold stengene.
De kan ikke somle.
Natten nærmer seg raskt, og
temperaturen vil stupe til -30°C.
Heldigvis
vet Stanzin om en hule i nærheten.
Er hanskene dine tørre?
- Går det bra med deg?
- Ja.
Ta på deg sokkene.
Og ta på deg denne,
ellers blir du kald.
Barna trenger søvnen.
Den farligste delen ved Chadar
venter dem fortsatt.
Det er ikke bare hardt slit.
Men Dolkars moro kan ikke vare.
Siden hun er minst,
merker hun kulden først.
Hun begynner å sakke akterut.
Én liten jente
på en smeltende elv av is.
Blant verdens største fjell.
Nå er det tid for siste etappe.
Faller du i vannet, har du
bare åtte minutter igjen å leve.
Ikke gå foran.
Du kan falle i vannet.
Ja.
Den smeltende isen
har bare etterlatt en liten hylle.
Vent her.
La meg gå og sjekke først.
Den er tynn. Stanzin er bekymret
for at den ikke tåler vekten.
Mens han går fremover,
begynner isen å knake.
Det er veldig skremmende.
Isen er blitt svekket av Stanzins
vekt, og barna må trosse den alene.
- Dolkar!
- Ja.
Kom sakte,
og gå på knærne.
Hold deg unna kanten...
Kom sakte.
Den er tynn, den kan briste.
Dolkar greide det.
Nå er det Chosing sin tur.
Den er veldig tynn her,
vær forsiktig.
Takket være farens ekspertise,
har barna overlevd Chadar.
Seks dager ute på elven av is.
Byen Leh i Himalaya,
slutten på reisen for barna.
De skynder seg rett til skolen.
De har så vidt tid til å si farvel.
Greit, studer flittig.
Far, ta vare på deg selv.
Jeg skal ringe dere,-
- og jeg skal sende penger.
Jobb hardt, greit?
Stanzin må nå gjennomføre
reisen hjem på egen hånd.
Smeltende elveis gjør det
ikke bare vanskeligere å reise.
Når frosne elver bryter opp,
flyter det tonnevis av is.
En potensiell katastrofe,
selv i hjertet av en moderne by.
I Ottawa, Canadas hovedstad, blir
Rideau-elven alles fiende om våren.
Risikopunktet er en gangbro
over en frossen foss.
Det er en flaskehals, hvor
Rideau renner inn i Ottawa-elven.
Det er sent i februar,
og isen smelter også her.
Isblokker kan danne en demning,
som kan føre til oversvømmelse.
En trussel fra naturen som krever
en djerv løsning fra menneskene.
Hils på isdemningknuserne.
Jobben deres er ikke bare å forutse
hva naturen gjør, de må slå den.
Det er flere tusen tonn is bak
broen, opptil en meter tykk.
De må bryte den opp for
at elven skal fortsette å renne.
Første fase:
De kutter opp isen i lange remser.
De er for store til å flyte
under broen, så i andre fase-
- bruker de
mer overbevisende krefter.
Flere hundre kilo med dynamitt.
Opp!
Mindre biter flyter nå
lett gjennom broen og ned fossen.
Ottawa sentrum
er trygt for nok et år.
Verdens største elver
bringer mest fare til livene våre.
Det kan være ødeleggende
når de flommer over.
Det skjer ofte uten forvarsel,
og alt vi kan gjøre er å flykte.
I Bangladesh kan ti millioner
mennesker måtte flytte-
- når Ganges og bielvene
går over elvebredden.
Elven er så sterk
at den ofte endrer løp,-
- og knuser land til side
der den renner.
For 1 måned siden var Jaleels
landsby 100 meter fra elvebredden.
I dag
holder huset på å bli skylt vekk.
Han og naboene har få minutter
på seg til å flytte hjemmet.
De andre ser hjelpeløst på
mens elven utsletter jorden deres.
Sør-Amerikas flommer er så store
at man må legge planer hele året.
I Amazonasbekkenet gjør en mor
seg klar for at vannet skal stige.
Jarnia bor ved Rio Negro i Brasil.
Det er november, tørketiden.
Overflodens tid.
Fisk er så lette å fange at hun
til og med kan mate delfinene.
Kom!
Kom hit!
Men om seks måneder,
når flomvannet kommer,-
- forsvinner delfinene og fiskene
til den oversvømte skogen-
- for å formere seg.
Når fiskene er borte, blir det et
mareritt å mate den store familien.
Man må legge planer for å overleve.
Jarnia har fire trinn i sin plan.
Først samler de skilpaddeegg
seks måneder før flommen kommer.
Det er et spor her...
Jeg har funnet to reir.
Elveskilpadder legger
tusenvis av egg på strendene,-
- som de etterlater for å klekkes.
Skilpadder er en trygg
proteinkilde når vannet stiger.
Så disse eggene er verdifulle.
Tilbake i landsbyen
er det tid for andre trinn.
Jarnia begraver eggene igjen
i utklekkingsanstalten.
I villmarken hadde
mange egg blitt spist av dyr,-
- men her vil de være trygge.
I mars, 4 måneder senere,
har 3000 egg klekket.
Det er tredje trinn:
De settes fri.
Vi blir veldig knyttet til dem.
Vi blir veldig glade
når de kommer ut.
Når en dør, blir vi triste.
Det er på tide å sette fri babyene.
Vil nok av dem overleve til å gi
mat til landsbyen under flommen?
Det er juni,
og regntiden når sin topp.
Elven stiger syv meter.
Jarnias landsby er forvandlet.
Skogen er oversvømt, og nærmeste
landjord er seks timers roing unna.
Jarnias familie er nå strandet
av verdens største årlige flom.
Det er tid for det siste trinnet.
Jarnia og søsteren, Dora,
skal jakte på skilpadder.
Jarnias ektemann, Francisco, lager
et spyd å jakte skilpadder med.
Så drar søstrene
på leting etter mat.
Vil deres harde arbeid
sørge for at de får mat på bordet?
I begynnelsen
ser det ikke lovende ut.
De tar ikke lokkematen.
Nei, de tar ikke lokkematen, det
er tungt å jakte skilpadder i dag.
Så får Jarnia øye på en.
Vi tok en!
Vi kommer til å spise godt i dag.
Forberedelsene ga utbytte.
Hun vil ha nok mat til alle.
Fremsynet har gjort at familien kom
seg gjennom nok en vanskelig flom.
Noen elvedyr er
en direkte trussel for mennesker.
Elven Zambezi i Afrika-
- blir brukt av elefanter,
krokodiller og flodhester,-
- noen av kontinentets
farligste dyr.
Josphat har funnet en trygg,
men nervepirrende, fiskeplass.
Et sted hvor de kan fange lunsjen
uten selv å bli middagen.
Vi går til elven fra landsbyen vår.
Vi må gå ti kilometer.
Vannet er rasktflytende,
så krokodillene bor ikke her.
Krokodiller og flodhester er redd
for dette rasktflytende vannet.
Det er kanskje ikke krokodiller
der, men det er en hake ved stedet.
Vi fisker aldri alene,
vi er alltid sammen.
Når vi fisker, skiller vi aldri
lag, selv hvis vi får et problem.
Grunnen til at fiskeplassen ikke
er trygg, er deres usikre posisjon.
Helt på toppen av Victoriafallene.
Vi er ikke redde.
Bestefedrene våre
lærte oss hvor vi skulle dra.
Josphats mot og evner gjør at han
kan fiske der ingen dyr tør å dra.
Folk kan overvinne flommer,
og fiske på gigantiske fosser.
Men en av elvens faser er det
praktisk talt umulig å overleve.
Når en elv tørker ut og forsvinner,
tappes alt liv.
Samburuen Lemagas
er en kamelgjeter nord i Kenya.
Det har ikke regnet her
på 18 måneder.
Det er kraftig tørke,
og elven Milgis har forsvunnet.
Lemagas må gå langt inn i ørkenen
på leting etter mat til kamelene.
Nå er de langt hjemmefra,
og er tomme for drikkevann.
Vann er den mest verdifulle tingen
for oss samburuer.
Under tørketiden-
- ber vi Naturguden
om å gi oss vann.
Ikke engang kamelene kan
overleve så lenge uten å drikke.
Lemagas vet at det er vann
gjemt under elveleiet.
Men hvordan kan han finne det?
Samburuene har lært seg
å stole på et annet nomadisk vesen.
Et vesen
som vanligvis reiser om natten.
Mens Lemagas og kamelene hviler,-
- lukter gigantiske dyr på elveleiet
like ved, og leter etter vannårer.
En elefants snabel, dens nese,-
- kan lukte mye mer
enn menneskenesen.
Det betyr at den merker
hvor vannet er nærmest overflaten.
Elefanter må drikke
100 liter daglig,-
- og kan suge opp
åtte liter vann av gangen.
Etter å ha drukket,
drar elefantene før solen står opp.
Tidlig neste morgen
følger Lemagas elefantenes spor.
Elefanten hjelper oss.
Når han finner vann,
etterlater han møkken.
Vi følger møkken,-
- og finner vann.
De gikk her,
det er vann her.
Elefantene har gjort en flott jobb-
- ved å lede oss til dette vannet.
Selv et tørt elveleie har vann,
hvis du vet hvor du skal lete.
De synger sin takknemlighet
til gudene, og til elefantene.
Noen dager senere kommer han hjem
til landsbyen, og den dype brønnen.
Han glemmer ikke
hjelpen han fikk i villmarken.
Det første han gjør,
er å hente verdifullt vann.
Ikke bare til flokken og familien,
men også til hans ville venner.
Vi lar vann stå ute-
- til dyr som går forbi.
Fordi samburuene tror på
å gi liv til alle levende ting.
Han glemmer ikke
nattdyrene som fant vann.
Uten dem hadde ikke Lemagas og
kamelene overlevd langt hjemmefra.
Over 4000 km unna, i Mali,-
- gjør en tørr bielv til elven Niger
at én mann må ta et vanskelig valg.
Han heter Ouseman,
og er byggmester i Djenné,-
- en eldgammel by
som bare er laget av elvegjørme.
Jobben hans
er å holde moskeen ved like,-
- verdens
største og eldste gjørmebygning.
Det er hjertet av Ousemans kultur.
Islam er veldig viktig for oss,-
- og moskeen er veldig spesiell.
Ousemans problem er dette:
Moskeen trenger et nytt gjørmelag
hvert år for å beskytte mot regnet.
I elveleiet
blir gjørmen blandet med risskall.
Så lar de den ligge og fermentere.
Men dette året har ikke blandingen
fått riktig konsistens.
Og nå er regnet nesten her.
Sandstormer blåser inn, det første
tegnet på at regntiden begynner.
Den hellige bygningen trenger
et nytt, stormsikkert skall.
To dager senere går Ouseman
og Ibrahim tilbake til elven.
Skal vi
legge et nytt lag på moskeen?
Det ser ut som om gjørmen
er klar i dag.
Det er en stor avgjørelse.
Ryktet sprer seg fort,
og alle kommer for å hjelpe til.
Alle i Djenné har ventet
hele året på denne spesielle dagen.
De innebygde palmestokkene gir
arbeiderne trygge steder å jobbe.
Hele byen tar et tak
for å beskytte moskeen et år til.
Det er én grunn til at alle deltar:
For at en bønn skal bli hørt.
Det har vært
en gjørmemoské i Djenné i 700 år.
Byens hellige hjerte,
dannet av elvegjørme.
Vårt forhold til elver
er aldri enkelt.
Elvenes vann kan gi oss så mye.
Men det kan også ta fra oss alt.
Vi vil alltid være i
deres ville og uforutsigbare nåde.
Men én kultur har funnet en måte
å mestre de ville elvene på.
Nordøst i India leder en gigantisk
klippe til en skjult verden.
Meghalaya.
Nesten to km høy,
og revet av uværet i regntiden,-
- er dette kanskje
verdens våteste sted.
En gang falt det 25 meter regn her
i løpet av ett år.
Det er verdensrekord.
Å bo her
skaper et uvanlig problem,-
- og problemet
er ikke bare å holde seg tørr.
Nesten alt regnet kommer
under sommermonsunen.
Elver endrer seg
fra rolige bekker til ville fosser.
De blir ville og uforutsigbare,
og nesten umulige å krysse.
Harley og niesen, Juliana,
dyrker en utspekulert løsning.
Se her, se her.
Jeg skal lære deg
hvordan man gjør det.
For 30 år siden plantet Harley
kvelerfikenen på elvebredden,-
- og i dag lærer han Juliana
hvordan man pleier den.
De flokete røttene forhindrer
at elvebredden blir skylt bort.
Du må være forsiktig
med disse røttene.
Sørg for at ingen
ødelegger dem eller kutter dem.
Han lærer Juliana å lure røttene
rundt det som nå bare er en bekk.
Når de når den andre siden,
vil de feste seg der.
Dette skaper grunnlaget for
en konstruksjon som vil tåle flom.
En levende bro.
Det episke prosjektet kan ikke
fullføres i løpet av én levetid.
Derfor bringer Harley
sin kunnskap videre til Juliana.
Se på dette. Jeg
skal vise deg hvordan man gjør det.
Er dette riktig måte?
Hvert år må Juliana pleie røttene,
og gjøre dem sterkere.
Hvis hun fullfører broen, blir den
en del av ruten til pendlerne.
Det er et nettverk av levende broer
som knytter sammen dalene.
Noen av dem
er flere århundrer gamle.
Det finnes
til og med dobbeltdekkere.
Denne levende broen
vil vokse i 500 år.
Barna dine vil bruke den,
og barnebarna.
Juliana skal passe på den, så den
unge broens fremtid ser trygg ut.
Bærekraftig, levende arkitektur-
- som kommer til å leve
og vokse i flere generasjoner.
Et sjeldent eksempel i verden-
- hvor mennesker har funnet
en vellykket og naturlig løsning.
En måte å jobbe sammen med naturen-
- for å overvinne
problemene en vill elv kan skape.
For vårt elvefilmteam-
- var Mekongfloden under
monsunregnet en stor utfordring.
Hvordan fanger man
denne begivenheten-
- uten å ofre kamera, besetning
eller fiskeren Sam Niang?
Khone-fallet er
verdens mest vannrike vannfall.
Der elven smalner, samles fisken-
- i en farlig,
men lønnsom mulighet.
Dag en.
Vi skal filme lokalbefolkningens
anstrengelser med å fange fisk.
Sam Niang har flaks.
Han har en egen øy å fiske fra.
For å komme til det beste stedet
risikerer han livet.
I juni, når regnet kommer,
er jeg lykkelig.
I regntiden
kan man ikke krysse elven.
Bare jeg klarer det,
med mine liner.
Det er et viktig fangstområde,-
- og når fisken kommer,
kan bare jeg fange den.
For å kunne filme balanseakten-
- har teamet en innretning på line-
- som styrer kameraet elektronisk.
Den kalles "vaier-dolly".
Den lar oss ta spennende bilder.
Vi kan følge den som går på linen.
Kameraet følger ham og tar så
bilder av det ville vannet.
Det er ikke lett å få den opp
over det rasende vannet.
Det krever sin spesialist.
Vi forsøker å få vaieren
over til dollyen.
Han danser frem over linene
som han pleier å gjøre.
Tim jobber med vaierene, de andre
filmer fallene fra alle hold.
De filmer i fallene.
Det tar bare et par minutter.
Mick O'Shea har ferdes på Mekong-
floden i hele dens lengde.
Han er rett mann
for et fiskeøyeperspektiv.
Men han overmannes
av den rasende elven.
Kajakken dras nedstrøms
av den sterke strømmen.
Han får tilbake kontrollen
etter noen nervøse minutter.
Han er i sikkerhet, men rystet.
Dag tre.
Med nyvunnet respekt for elvens
krefter blir teamet på land.
Med en lang kranarm
følger de Sam Niang-
- når han går ut på klippene
for å kaste nettet.
Over og ned. Og gjennom.
Nå er alt klart for dollyen.
Vil du ha den?
Det trekker inn mørke skyer.
Den er på plass, og himmelen
åpner seg. Det er uflaks.
Man slutter å filme
av sikkerhetsgrunner.
Når det regner og blåser hardt,-
- er jeg redd for å gå på linen.
Jeg er redd for å ramle i vannet.
Faller man i vannet, dør man.
Det kommer noen dråper
som hindrer oss i å leke.
Vårt strømanlegg står under vann.
Vi laster ned
så vi kan filme i morgen.
Men regnet kan slå ut
datamaskinen og kameraet.
Gud vet hvordan det blir.
Det elektroniske klarer litt regn.
Som man fryktet, har vannet
trengt inn i elektronikken.
Hva er galt?
Vi har ingen motor. Den skulle gå
frem og tilbake på vaieren.
Vi må dra den
med en motvekt i stedet.
Slik gjorde vi før.
- Den gamle teknikken holder mål.
- Nettopp.
Dag seks.
- Jeg går og setter opp kameraet.
- Flott.
De har fått vaier-dollyen
til å fungere, så nå kan de filme.
Lys, kamera, sikkerhetsteamet
og Sam Niang må samarbeide.
Kjør!
Den vender feil vei.
Ok, Tim.
Nei... Nesten.
Ta den tilbake.
Kjør.
Nei. Fortsatt ingenting.
Sam Niang ser glad ut i alle fall.
Jeg har hjertet i halsen
når han går.
Du ser så glad ut,
jeg er livredd.
Solen kommer frem,
og endelig fungerer alt.
Ja! Vi har det!
Det var flott. Takk skal du ha!
Ja! For en lettelse.
Mot alle odds lyktes filmteamet!